Římský biskup, služebník jednoty
Prezentace dokumentu Dikasteria pro podporu jednoty křesťanů, který bilancuje ekumenický dialog ohledně úlohy papeže a výkonu petrovského primátu.
![](https://3f000535ab.clvaw-cdnwnd.com/b48b2863ec1d5fd39dfa887177417dff/200002043-0bc050bc07/cq5dam.thumbnail.cropped.750.422-297.jpeg?ph=3f000535ab)
Vatican News
"Římský biskup" je dokument Dikasteria pro podporu jednoty křesťanů a shromažďuje plody ekumenického dialogu o službě papeže jako odpověď na výzvu, kterou před téměř třiceti lety formuloval Jan Pavel II. v návaznosti na kroky učiněné po Druhém vatikánském koncilu. Cílem je hledat takovou podobu výkonu primátu, která je společná církvím, jež žily v plném společenství v prvních staletích. Třebaže se nikoli všechny teologické dialogy "zabývaly tématem na stejné úrovni nebo se stejnou hloubkou", je možné poukázat na některé "nové přístupy" k nejkontroverznějším teologickým otázkám.
Nově číst petrovské texty
Jedním z plodů teologických dialogů je obnovené čtení "petrovských textů", které se historicky staly překážkou jednoty mezi křesťany. "Partneři v dialogu byli vyzváni, aby se vyhnuli anachronickým projekcím pozdějšího doktrinálního vývoje a aby nově zvážili Petrovu roli mezi apoštoly. Například byla znovuobjevena rozmanitost obrazů, výkladů a vzorců v Novém zákoně, zatímco biblické pojmy jako episkopé, diakonie a pojem 'Petrova úloha' pomohly rozvinout komplexnější chápání "petrovských textů", čteme v dokumentu.
Původ primátu
Další kontroverzní otázkou je katolické chápání primátu římského biskupa jako instituce božského práva, zatímco většina ostatních křesťanů jej chápe pouze jako instituci lidského práva. "Hermeneutická vyjasnění," píše se v dokumentu, "pomohla tuto tradiční dichotomii postavit do nové perspektivy" a uvažovat o primátu jak božského, tak lidského práva, tedy "jako o součásti Boží vůle pro církev a zprostředkované lidskými dějinami". Dialogy zdůraznily rozdíl "mezi teologickou podstatou a historickou podmíněností primátu" a vyzvaly k "větší pozornosti a hodnocení historického kontextu, který podmiňoval výkon primátu v různých regionech a obdobích".
I. Vatikánský koncil
Významnou překážkou jsou dogmatické definice I. vatikánského koncilu. Některé ekumenické dialogy učinily "slibný pokrok v tom, že přistoupily k "novému výkladu" či "novému přijetí" tohoto koncilu a otevřely nové cesty k přesnějšímu pochopení jeho učení", a to i ve světle historických souvislostí a nauky II. vatikánského koncilu. Jiného výkladu se proto dočkala dogmatická definice univerzální jurisdikce papeže, přičemž "bylo určeno její rozšíření a hranice". Stejně tak bylo možné vyjasnit "formulaci dogmatu o neomylnosti, a dokonce se shodnout na některých aspektech jeho účelu, přičemž byla za určitých okolností uznána potřeba osobního výkonu učitelského úřadu vzhledem k tomu, že jednota křesťanů je jednotou v pravdě a lásce". Navzdory těmto vyjasněním dokument přiznává, že "dialogy stále vyjadřují obavy ohledně vztahu neomylnosti k primátu evangelia, neomylnosti celé církve, výkonu biskupské kolegiality a potřeby recepce.
Služba pro smířenou církev
Mnoho teologických dialogů uznalo "potřebu primátu na univerzální úrovni. S odkazem na apoštolskou tradici některé dialogy tvrdí, že od samého počátku církve bylo křesťanství založeno na hlavních apoštolských stolcích, které zaujímaly specifické pořadí, z nichž první byl římský stolec". Některé dialogy poukazují na to, že mezi primátem a synodalitou existuje vzájemná závislost na všech úrovních života církve: místní, regionální, ale i všeobecné. Další argument svědčící ve prospěch, který je spíše pragmatické povahy, se týká současného kontextu globalizace a misijních požadavků. Teologické dialogy identifikovaly některá kritéria prvního tisíciletí "jako referenční body a zdroje inspirace pro přijatelné vykonávání služby jednoty na všeobecné úrovni, jako jsou: neformální, a nikoli primárně jurisdikční, charakter projevů společenství mezi církvemi; 'čestný primát' římského biskupa; vzájemná závislost mezi primátem a synodálním rozměrem".
Primát a synodalita
Mnoho dialogů uznává, že první tisíciletí křesťanských dějin by však nemělo být "idealizováno ani jednoduše reprodukováno", a to i proto, že primát na univerzální úrovni by měl reagovat na současné výzvy. Byly proto stanoveny některé zásady pro výkon primátu v 21. století: "První obecnou shodou je vzájemná provázanost primátu a synodality na všech úrovních církve a z toho vyplývající potřeba synodálního výkonu primátu. Další shoda se týká skloubení "komunitního" rozměru založeného na sensus fidei všech pokřtěných, "kolegiálního" rozměru, který se projevuje především v biskupské kolegialitě, a "osobního" rozměru vyjádřeného primátem". Zásadní otázkou je vztah mezi místní a univerzální církví, který má důležité důsledky pro výkon primátu. Ekumenické dialogy pomohly dohodnout se "na simultánnosti těchto dimenzí a trvají na tom, že není možné oddělit dialektický vztah mezi místní a univerzální církví".
Úloha biskupských konferencí
V mnoha dialozích byla zdůrazněna "potřeba rovnováhy mezi výkonem primátu na regionální a všeobecné úrovni s tím, že ve většině křesťanských společenství je regionální úroveň nejvýznamnější pro výkon primátu a také pro jejich misijní činnost. Některé teologické dialogy se západními křesťanskými společenstvími, konstatující "asymetrii" mezi těmito společenstvími a katolickou církví, vyzývají k posílení katolických biskupských konferencí, a to i na kontinentální úrovni" a k decentralizaci inspirované modelem starověkých patriarchálních církví.
Tradice a subsidiarita
Dále se zdůrazňuje význam zásady subsidiarity: "žádná otázka, kterou lze přiměřeně řešit na nižší úrovni, by neměla být přenášena na vyšší úroveň". Některé dialogy tento princip uplatňují při definování přijatelného modelu "jednoty v rozmanitosti" s katolickou církví a tvrdí, že "moc římského biskupa by neměla přesahovat míru nezbytnou pro výkon jeho služby jednoty na univerzální úrovni, a navrhují dobrovolné omezení výkonu jeho moci, přičemž uznávají, že bude potřebovat dostatečnou míru autority, aby se mohl vypořádat s mnoha výzvami a složitými povinnostmi své služby".
Praktické pracovní návrhy
Prvním návrhem je nový výklad učení I. Vatikánského koncilu ze strany katolické církve s "novými výrazy a slovníkem věrným původnímu záměru, ale začleněným do ekleziologie společenství a přizpůsobeným současnému kulturnímu a ekumenickému kontextu". Navrhuje se také jasněji rozlišovat mezi různými povinnostmi římského biskupa, "zejména mezi jeho patriarchální službou v západní církvi a jeho prvenstvím ve službě jednoty ve společenství církví". Větší důraz je pak požadován na výkon papežovy služby v jeho konkrétní církvi, římské diecézi. Třetí doporučení se týká rozvoje synodality v katolické církvi. Konkrétně bylo navrženo "další zamyšlení nad autoritou národních a regionálních katolických biskupských konferencí, jejich vztahem k biskupské synodě a římské kurii. Na univerzální úrovni se klade důraz na potřebu lepšího zapojení celého Božího lidu do synodálních procesů". Konečně poslední návrh se týká "podpory 'koncilního společenství' prostřednictvím pravidelných setkání církevních představitelů na celém světě" a podpory synodality mezi církvemi pravidelnými konzultacemi a společnými akcemi.